Google Galt
John Galt je fiktívna postava z knihy Atlas pokrčil plecami, ktorá v príbehu inšpirovala časť podnikateľov v dystopicky popísaných Spojených štátoch na vzburu voči systému.
![Google Galt](https://iness.sk/sites/default/files/styles/article_cover/public/image/blog/0dc66a58740767fc.jpg?itok=QQeWOg5B)
Systému, v ktorom politici, úradníci, odborári a v neposlednom rade „crony“ kapitalisti (podnikatelia závislí na výhodách vylobovaných spriaznenými politikmi) čoraz pevnejšie uťahujú slučku okolo ich krku reguláciami, zákazmi a „spravodlivým“ podielom daní.
Vzburou nie je násilný odpor, ale „štrajk“. Podnikatelia nasledovali Johna Galta, opustili továrne a kancelárie a ukázali krajine, aký je život pri absencii podnikateľského ducha, inovácií a zodpovednosti.
V reálnom svete sú firmy väčšinou pragmatickejšie, hoci emócie nie vždy absentujú. Firma pokračuje v činnosti, pokiaľ má ekonomický zmysel preskakovať polená hádzané pod nohy. Niekedy si však povie dosť.
Práve to je prípad spoločnosti Google. Vo viacerých štátoch EÚ spoločnosť čelila lobingu miestnych médií. Tie sa sťažovali na to, že služba Google News by im mala platiť za to, že zverejňuje odkazy na ich správy. Inak povedané, rozhodli sa čeliť dlhodobému prepadu príjmov v sektore nie inováciami, ale jednoducho tým, že to skúsia od niekoho vymlátiť.
Vo Francúzsku Google sklonil hlavu a zriadil v roku 2013 pre média 60-miliónový „držhubný“ fond. Trpezlivosť však pretiekla, keď sa Španielsko rozhodlo zaviesť daň za každý link s mediálnym úryvkom, ktorý zobrazia vyhľadávacie služby, teda primárne Google. Odpoveď bola promptná: „Keďže na Google News nezobrazujeme reklamu a nijako priamo nezarábame, takýto systém je pre nás neudržateľný. Od 16. decembra bude služba Google News v Španielsku ukončená.“
Toto spôsobilo v radách španielskych médií taký šok, že prakticky okamžite začali žiadať vládu a EÚ, aby Google nejako zastavili. Je im totiž jasné, že bez Google News im návštevnosť drasticky klesne. Poklesne aj informovanosť sveta o dianí v Španielsku, keďže bude o zložitejšie vyhľadať primárne zdroje (niektorí špekulujú, že v supervolebnom roku 2015 sa toto španielskej vláde mimoriadne hodí).
Nie je to jediný front na ktorom Google a ďalšie technologické firmy v Európe bojujú. Od otravných „koláčikových zákonov,“ ktoré nám zasypávajú obrazovky odklikávacím EU-spamom, až po tie veľké, ako je „právo na zabudnutie“. Po rozhodnutí Európskeho súdneho dvora v roku 2014 sú vyhľadávače povinné na požiadanie zrušiť indexáciu akejkoľvek zmienky o danej osobe v akejkoľvek podobe (hoci len v komentári pod článkom). Teoreticky by mala byť každá žiadosť posúdená, to je však prirodzene technicky absolútne nemožné. Google tak maže väčšinu (60%) zmienok na požiadanie. Že je toto právo primárne využívane politikmi a kriminálnikmi asi netreba zdôrazňovať.
Od mája 2014 Google dostal 185 000 žiadostí a zmazal z indexu 670 000 výsledkov vyhľadávania (t.j. znemožnil dohľadanie daných článkov cez európske verzie vyhľadávača Google). EÚ stále nepochopila starú pravdu, že čo je na Internete, je tam už navždy, a že internet sa nerovná Google. Najnovšie dokonca prebieha iniciatíva, aby boli vyhľadávače povinné zmazať záznamy nielen z európskych, ale aj amerických indexov použitých na zobrazenie výsledkov v Európe.
Tá najväčšia bitka sa ešte len chystá. Európska komisia uvažuje nad núteným rozdelením Googlu na vyhľadávacie a iné služby. Vyhľadávanie je základom, na ktorom Google buduje svoje platené služby a ťažko si predstaviť, že akékoľvek nútené rozdelenie akceptuje len tak. Niektorí komentátori odporúčajú, aby Google spravil v Európe to, čo v Číne – jednoducho odišiel. Európanom by tak ostalo využívať americké verzie služieb.
Alebo nás možno zachránia eurokrati a zadotujú európsky vyhľadávač. Keď môžu mať v Rusku štátny webový vyhľadávač Sputnik, prečo by sme my mali byť horší? Určite by bol sociálne-ekologicky-rasovo-genderovo-spotrebiteľsky korektný.